ДНЕВНИКЪТ НА ЕДНА КАМЕРИЕРКА.
Дами, по-тихо, моля. Нищо не се чува.
Мадмоазел Селестина, заповядайте.
Мадмоазел Селестина, има едно хубаво... много хубаво за вас място.
Но ще ви се наложи да пътувате за провинция, но не много далеч.
Провинция ли? Не бих искала. - Не познавате провинция.
Има прекрасни места. - Прекрасни? Какви глупости.
Никъде няма прекрасни места. - Напразно говорите така.
Точно лоши места няма. - Да, разбира се, има само лоши хазяи.
Не, има лоши слуги.
Аз в препоръчвам най-хубавите къщи.
Вината не е моя, че никъде не се задържате.
Нали сте умна, възпитана.
Имате хубава външност, фигура.
Можехте да сте много добре, с надлежно поведение.
Имате предвид лекото поведение?
Наричам това обмислено поведение. - Кое "това"?
Мадмоазел, какво си въобразявате? - Не, нищо.
С вас, мадмоазел, винаги има много грижи.
Заклевам се да използвам надлежното поведение.
Както вие се изразихте.
Имайте ми доверие, мадам. - Няма смисъл да продължаваме.
Не заслужавате доверие. Много сте капризна.
Моля ви.
Помислете добре. До утре.
Надявам се мястото ще ви дочака.
Престой две минути. Заповядайте, господа.
Вие ли сте парижанка? - Да, аз съм.
Легни. Легни!
Мадам...
Благодаря ти, Жозеф.
Много красиво сте облечена, дете мое.
Благодаря, мадам. - Веднага ще се преоблечете, нали?
Да, мадам.
Разкажете ми, къде работихте преди?
В Париж, сигурно сте запозната, в младо семейство.
В къща имаше четирима слуги.
В голяма къща ли? - Да, мадам.
И кой отговаряше за реда. - Камердинер и аз.
Чистоплътна ли сте? - Разбира се, мадам.
Ръцете ли са ви криви? - Не, мадам.
Защо тогава напуснахте къщата?
Проверих, хазяите уж бяха доволни от вас.
Доскуча ми парижки живот.
Поддавате се на промени на настроение? - Не, мадам.
Родена сте в Париж? - Не. Бретонка съм, от Адиерн.
Последвайте ме.
Ще ви покажа къщата и ще ви разкажа за задълженията ви.
Преди това ще ви дам малко съвети.
Ето тази рамка е много скъпа за мен, дете мое.
Тя струва много пари.
Много внимателно ще махате прах от нея, и най-вече от дърворезба.
Да не я надраскате.
И това също много скъпо нещо, дете мое.
Такива повече няма никъде, и трябва да внимаваш с нея.
Последвайте ме.
Тази лампа докарана от Англия. Тя е невероятно скъпа, дете мое.
И може да се ремонтира само подложката.
Затова пазете я като очите си.
Елате.
Ако се сцепи гърнето ти, ще го пратим на ремонт.
Ето тук.
Вие сте нова камериерка?
Да, мосю, точно аз. - Добре, добре.
Значи сте пристигнали. Това е добре. Добре.
Вие сте от Париж? - Да, мосю.
Много добре... Добре...
И как се казвате? - Селестина, мосю.
Селестина! Много добре, много добре!
Достатъчно рядко име, но е красиво.
Само мадам да не ви накара да го смените. Има такава мания
Готова съм да го направя, ако мадам поиска.
Да, да...
И така, Селестина. Винаги ще ви наричам само така.
Бихте ли помогнали да си сваля ботушите? Ще ви затрудня ли?
Разбира се, че не, мосю.
Смотаните ботуши... Толкова трудно се свалят...
Не искат да се плъзгат, и това е.
По дяволите, Селестина, толкова добре ухаете!
Аз ли, мосю? - Да, заклевам се.
Едва ли това от краката ми. - Мосю...
Прекрасно ухаете, заклевам се... - Стига, мосю!
Свикнахте ли вече, Селестина? - Пристигнах преди три часа, мосю.
Бихте ли ми дали домашните обувки? Ако не ви затруднявам.
Това е задължението ми, мосю.
Те са там, под стълбите. В тъмното килерче отляво.
Този толкова лесно няма да ме остави.
Вие защо не ядете? - Не съм гладна.
Мадмоазел само с трюфели се храни? - Дори не съм ги опитвала.
На хубави места ли бяхте преди? - Да, на прекрасни места.
За първи път ли идвате да работите в провинция?
Не.
Работих при хора в Турен. Бях там около 5 години.
А също ходих до Нормандия. С хазяйката ми от Париж и с внука й.
Беше болен.
Познавате ли тези места? - Не, не съм идвала преди тук.
Там беше прекрасно място. Терасата ми беше с изглед към брега.
Имах прекрасна стая. Направо царска!
Париж липсва ли ви? - Да, много.
Но в Париж няма толкова много хубави места.
Мосю и мадам са прекрасни стопани.
Мосю не е безразличен към слуги? - Какво?
Мосю заглежда ли камериерки?
Не е прието да питате за това.
Не върви така.
А мадам? - Какво мадам?
Има ли любовник?
Личи се, че сте от Париж. От порочни места.
Дами и господа!
Бъдете така любезни да ме последвате. Заедно с багажа ви.
Имате ли нещо за деклариране? - Не, нямам.
Отворете багажа. - Там нищо нередно няма.
Все пак, отворете го.
Не, моля ви...
О, Господи!
Моля ви! - Ето това какво е?
Бижута. - Отворете.
Нали ви казвам, че там са бижута. За какво ви е?
Отворете тази кутийка.
Това е злоупотреба с властта. Казах, че няма да го отворя. А и нямам ключ.
Не го ли отворите, ще поканя инспектор.
Това е безобразие! Ще се оплача! Чувате ли ме?
Отворете. - Не, не искам. Не мога да го отворя.
Отворете.
Добре, нека всички да излязат, тогава ще го отворя.
Отворете кутийката.
Отдръпнете се. Отдръпнете се.
Каква съм глупачка. Трябваше да кажа, че кутийката е ваша.
Много сте добра към мен, но такава бижута предпочитам в натурален вид.
Млъкнете! Малка мошеничка!
Къде бяхте? - Ние ли? На митницата.
Знаете ли, дете мое, нито една камериерка няма спасение.
Неписан закон: или стопанката ще те изгони, или стопанин ще те забременее.
Красавици, грозни, млади или стари, на всички по дете.
Моя съвет за вас да се държите по-далеч от мосю Ланлер.
Не доверявайте на този човек.
Здравейте, мадам Гуен. - Добър ден, мадам Гуен.
Добър ден, мадам.
Имате още време, можете да влезете. - Благодаря ви мадам Гуен.
Може би след службата.
Господ е с вас.
Това е новият свещеник. Препоръчах ви на него.
Такъв изповедник няма никъде повече.
... духът на мъдростта и благоразумие.
Духът на съвет, и силата.
Духът на видение и благочестие.
И ще се изпълни със страх господен, и ще съди не по поглед на очите си.
И не по слуха на ушите си.
После ще ви вода при мадам Гуен, от галантерията.
Много мила и свястна дама.
Благословията на нашите места.
Преди малко я видяхте.
Между другото тя прави и аборти.
Хубав ден е днес, мосю Жозеф. - Да...
Гледайте ги в очите.
В очите.
Точно така.
Селестина, елате тук.
За в бъдеще ще ви помоля да не напускате къща за толкова дълго.
Тя ще ме изкара извън нервите... - Какво казахте?
Нищо, мадам. - Ето...
Днес всичко е със закъснение заради вас.
Почистете стаята ми.
Не мога да те гледам! Където искам, там ще си ходя.
С когото искам, с тях ще си говоря, и нищо няма да ми направиш, злобарке!
Заключила гардероба си, дъртата. Мисли, че ще крада старите й гащи.
Много ли хора имаше днес? - Запознах се с мадмоазел Рос.
Мадмоазел Рос... Тъпа кокошка.
На всички разказва какво й завеща стопанина й.
Голямо чудовище е той. Капитан от запаса между другото.
Тя ми каза.
Този капитан хвърля камъни в градината ни.
Те с мосю отдавна враждуват.
Камъните съсипват работата на Жозеф.
Той толкова се ядосва всеки път.
Кажи ми, ти и Жозеф заедно ли пристигнахте в Приоре?
Не. Аз по-късно, с около три дни.
Преди мен тук беше друга готвачка.
Значи добре го познаваш? - Разбира се.
Той толкова се грижи за Приоре...
Все едно, че имението е негово.
Мадам казва, че заради не той ще влезе в огъня.
Кой ли не го викаше, но той остана.
Жозеф е доверен неин човек.
Да, мадам? - Донесете ми игла.
Защо се разхождате из къщата с това?
Тъкмо го миех, когато ме извикахте.
А ти не си много оправна.
По дяволите, по дяволите!
Къде се забавихте? Глуха ли сте?
Ето каквото сте поискали, мадам.
Добре, донесете конци.
Така, сега донесете ножица.
И побързайте.
Какво ви е? - Нищо.
Щом нищо, защо сте толкова надута?
Не харесвам да виждам физиономии, като на погребение.
Трябва да сте по-услужлива.
Намерихте ли ножицата?
Тогава слагайте масата.
Плащам ви не за това да не правите нищо.
Надявам се, че вече свикнахте, Селестина?
Да, мосю, разбира се. - Много добре.
Това е тъкмо навреме, тъкмо навреме.
Селестина, бяхте ли палава в Париж? Много ли бяхте палава?
Мосю... - Как иначе! Такава красавица!
С такива очички! Със сигурност бяхте много палава.
Още по-добре! Обичам палави работи и любовни игри.
Мосю греши. Взима ме за предишната камериерка.
Мосю трябва да знае, че съм свястно момиче.
Мосю не иска да се оплача на мадам? - Не, не!
Харесвате ли круши, Селестина? - Да, мосю.
Скрийте в джоба си. В кухнята не ви ги дават, нали?
Не, мосю. - Ще ви черпя и по-нататък,
защото искам да ви радвам.
Мосю, ами ако мадам ще види? - Какво мадам? Какво мадам?
Изтормози ме до смърт! Изяде ме отвътре ваша мадам.
Мосю греши, мадам е прекрасна жена.
Прекрасна? Тя? Тя е крава! Тя е просто крава!
Съпругата ми е крава, а вие сте толкова хубава!
С вас сигурно е... толкова приятно! - Стига, мосю...
Стига! - Само ако поискате...
Какво да поискам? - Знаете какво.
Мосю явно иска да предам мадам? Да й направя мръсен номер?
Да, да! - И не го помисляйте, мосю.
Само за това мисля, Селестина! - Със сигурност ще кажа на мадам.
Селестина!
Приключихте ли работа в градината, мосю Жозеф?
Да.
Трябва ми гореща вода. - Сега ще освободя.
Не бързай.
Мадам още не се върна? - Още не.
Видя ли какво Жозеф намери в градината?
Мосю Жозеф и дума не обелва с мен.
Не те познава добре, а и ти си потайна. Така...
Намерил на едната цветна леха стара чехла.
И какво? - Работата е на капитана, гарантирам.
Интересно какво ще му прати в отговор Жозеф.
Селестина, душо, ще ми подадете ли хляб с кашкавал?
И сипете ми сайдер в чаша.
Вече в кухнята ли се храните? - Само да сложа нещо в устата.
А вие какво правите? - Дойдох за гореща вода.
Намерихте време за пране. Масата не е сервирана. Бързо, бързо.
Можеш да спиш с нея, но за това няма да й плащам.
Да, мадам. - Отидете на сергия за месо за кучета.
При богатите и за кучета е рай.
Вкусно е, нали душо?
Казвах ви, че не обичам, когато слуги са напарфюмирани.
Чувате ли ме, Селестина? - Да, мадам.
Много важна, явно отдавна никой не те яздил.
Понякога си мисля, че готвачка всеки ден
държи в ръцете си живота на стопаните си.
Малко арсен вместо солта, или капка стрихнин вместо оцет.
И това е.
Дори не знам... Да имаме в кръвта си поне малка част от угодничество.
Ако харесвате сушени сливи, поискайте от мен.
Не ви разбрах, мадам. - Казвам, да поискате от мен,
и ще помисля дали да ви дам. На да взимате сама ви забранявам.
Не съм крадла, и не обичам сушени сливи.
Не иска и да си признае! Казвам ви, че сте го взели без разрешение!
Щом е така, може би мадам ще ме освободи?
Мосю сутринта изял 5, в купата имаше 21.
А сега са 14. Значи сте взели две. Да не се повтаря повече.
Не мога да повярвам! Тя брои сушени сливи.
Капитан! Капитан!
Това е мадмоазел Селестина, камериерката при съпрузите Ланлер.
Стопаните заминаха за Лувиер. Възползвах се от това, да ви посетя.
И добре направихте. Жордиен, донеси бадемова тинктура и три чаши.
Още ли мърда вашия Ланлиер?
Да, как успяхте да уцелите толкова неприятна къща.
Обаче, мила Селестина, едно време ние бяхме приятели с мосю Лонлер.
Докато не ме упрекна, че не спазвам положението си пред слуги.
Тоест трябва да я вкара в леглото. Това ли е негова работа?
Всички мъже така мислят. Естествено е.
Забавен е, нали?
Така му се полага на тази свиня.
Толкова е млад за годините си. - Безусловно.
Искате ли да видите градината, Селестина?
С удоволствие.
Простете, аз няма да отида, имам работа.
А и не мога да ходя дълго заради астмата ми.
Но не се бавете, добре? Ще ви наглеждам.
Лилейник, хемерокалис.
Касмея. Космос бипинатус.
Никога ли не сте го пробвали? - Какво?
Аз ги ям. Невероятни са.
Опитах всичките цветя в градината.
Ям всичко. Всеяден съм.
Това е правилно, господин капитан. - Разбира се. Ям не само растения.
И животни, които никой не ги опитвал, и дори не ги е виждал.
Няма такава буболечка, птица или червей, когото не съм ял.
Ядох и порове, и смокове, и плъхове, и скакалци. И гъсеници.
Всичко ядох. Намери друг като мен!
Клебер.
Клебер, ела при мен, Клебер.
Мили мой Клебер. Моят малък, сладък Клебер.
Виждахте ли някога приучен пор?
Той яде с нас и спи с нас. Обичам го не по-малко от хората.
Излиза, че този пор не го ядете? - Клебер ли?
Направи от него фрикасе за вечеря.
И къде изчезнахте?
Майка ми... - Какво майка ви?
Тя почина. Аз повече... повече нямам никого.
Да, наистина е нещастие. Но няма какво да се направи.
Не може да се изостави работата заради това.
Мадмоазел Селестина, заповядайте.
Селестина, мадам Менделсон има за вас доста интересно предложение.
Дете мое, мадам много ви хвалеше, и съм сигурна, че сте го заслужили.
Имате толкова открито, мило и умно личице.
Харесва ми.
Трябва ми момиче, което да се грижи за любимия ми внук.
В мен наистина има нещо от куче или от папагал.
Струва някой да заговори с мен мило, и сън готова на всичко.
Защо стоите, седнете, моля ви.
Ще ви откарам в доста унило място, дете мое.
Няма значение, ще направя всичко, което иска мадам.
Тук ще се чувствате добре, мосю Жорж.
Мосю Жорж.
Елате.
Легнете.
Ще можеш да се къпеш, Жорж. Морето е много близко.
Ще видиш, това ще ти е от полза. Елате, дете мое.
Вашата стая ето там.
Боже мой!
Харесва ли ви, Селестина? - Мадам е прекалено добра!
Добре. А моята стая е на втория етаж.
Ще ви изпратя до горе, мадам.
Какво ви е, мадам? - Нищо. Нищо дете мое, нищо.
Недейте, не се мъчете толкова.
На мосю Жорж тук ще е добре.
Чувате ли как той кашля?
Отчаяна съм, дете мое.
Отчаяна съм... - Не плачете, мадам.
Ще го спасим, заклевам се, че ще го спасим.
Елате, мосю Жорж.
Почакай.
Настигайте ме, мосю Жорж. Време ви е да се къпете.
Прекрасно, мосю Жорж.
Днес сте по-добре от вчера.
Ще донеса портвайн.
Всичко наред ли е, дете мое? - Прекрасно, мадам.
Мосю Жорж много хубаво се изкъпа. Сега ще се стопли.
Веднага разбрах, щом ви видях, че сте съкровище.
Благодарение на вас Жорж се върна към живота.
Никога няма да ни изоставите, дете мое, никога.
Благодаря.
Не, Селестина, остани, моля те.
Но мосю Жорж трябва да си почива. Такъв е редът.
Мога да си почивам и с теб.
Няма никаква разлика.
Ела по-близо.
Ще ми прочетеш ли още от източните мотиви?
Обожавам тази сбирка. Една от любимите ми.
Какво може да е по-прелестно, отколкото приятелките ми?
Когато с испанската песен аз огласявам ливади.
И под бял навес, в градина онемяла,
Носи се в смел танц, техен безгрижен кръг.
Имаш красив глас.
Но все пак е по-мило, най-много ми е мило,
да седя потопен в мисли, все едно в полусън,
да следя как се плиска морето, как блести луната в него,
мърда и трепти, отваряйки се на вълните.
Тази музика ме преспива. - Според мен е хубава.
Какво мислите да правите, мосю Жорж? - Ще рисувам.
Селестина, седни по-близо.
Не мога. Нищо не се получава.
Трепери ми ръката, не знам какво ми е.
А виждам, че и ти не можеш да си намериш място.
Нямам сили вече.
Това ужасно море...
Днес всичко е ужасно.
Никого не искам да виждам. Освен теб.
Не сте на себе си, мосю Жорж. Това не е добре.
Какво, ако баба ви ще влезе, и ще ни завари в такава поза.
А защо ме наричаш мосю Жорж? Това не ми е приятно.
Не мога да ви наричам мосю Гастон.
Наричай ме само Жорж. Ехидно.
Това е невъзможно. Няма да мога. - Странно.
Значи винаги ти е писано да си малката робиня?
Дай ръката си.
Каква прелестна ръчичка. Какви хубави очи.
Цялата си толкова красива... Цялата...
Ела по-близо. Дори не знаеш колко ми е хубаво, когато си до мен.
И на теб ти е лошо? - Да, мосю Жорж, много ми е лошо.
Ами ако влезе баба ви? - Не, няма да влезе.
Ела тук, не бъди толкова страхлива.
Мосю Жорж. Мосю Жорж...
Видяхте ли? Ще си навлечете пристъп.
Не искате да ме чуете, и всичко започва наново.
Бъдете благоразумни, моля ви.
Да, права си. Безумец съм.
Реших, че можеш да ме заобичаш.
Нима това е възможно?
Любовта можеше да ме излекува.
Права си, че не ме обичаш. Страхуваш се, че...
отровните ми целувки ще те отровят.
Всичко е така.
Не говорете така, мосю Жорж.
Думите са ви много жестоки.
Наранявате ме.
Това е ужасно. Ужасно...
Тази дългоочаквана целувка ще ме върне към живота.
Вземи ме, злодей! Виж колко се страхувам.
Виж, злодей!
Да, сега ще си тръгна. - Не, моля ви.
Останете, дете мое.
Извинете ме, мадам.
И отново ме дръпна водовъртежа на живота.
С неговите възходи и падения, преминаване на лицата,
прекъсване на стари връзки и започване на нови.
Резки скокове от дворци в беднотия.
Не ти явно не си равнодушен към това девойче.
Аз ли? Как го измисли? Защо го реши?
Към тази мръсна девойка, която може би е болна от лоша болест. Как може?
Какво говориш? Ще видиш ти...
Все едно не познавам маниерите ти и вкусове. Млъкни по-добре.
Колко мръсотия остави след себе си. Колко девойки развали в селото.
Аз ли? Какво ти идва в главата? Откъде ги взе?
А малката Жюзеро? На 15 години горката.
Трябваше да платя за нея 500 франка. - Чакат ви. Всичко е готово.
Иначе щеше да си в затвора, като крадливия ти баща.
Проклети кучета.
Дано ги изгонят тези републиканци. - Това е вярно.
Еврейската измет се настанява навсякъде.
А аз съм французин, и защитавам родината си.
Още как!
И никога не съм пътувал до града без бухалка. О всички трябва да са така.
Ако бях в Париж, щях да утрепя всичките евреи.
А аз, ако се замисля, нямам нищо против евреи.
При някои от тях работих.
Евреи - мръсна раса.
С какво е по-мръсна от останалите?
Според мен, евреи или католици, няма разлика.
Всичките са подгизнали в грехове. Живеем в един и същ свят.
И каква е вярата няма значение. - Всичките евреи трябва да се трепят.
Да ги изкормят отвътре, и нека мрат.
Всички до един.
Свят човек мосю Жозеф.
В Кан ли си родена, Мариана? - Да.
Като малка отидох като слуга при продавачка на тютюн.
И ме прелъстиха там.
Един мъж... Толкова мил...
Слабичък, светъл.
Сини очи.
Брадичка като клин.
Много скромен.
Внимателен.
Имала си късмет. А мен на 12 години награби един старец.
Космат и миришещ. Връщах се след служба.
И ме вкара в пещера. Обеща ми портокал.
Но не го взех.
И какво после, Мариана?
Забременях.
Стопанката ми лягаше, с когото си поиска, а мен ме изгони.
Озовах се на улицата в голям град с бебе в корема.
Моя приятел нямаше пари.
Щях да умра, ако не ми беше намерил място в медицинско училище.
Какво място? - Довериха ми...
... да убивам зайци и морски свинчета.
Не е трудна работа.
А с бебето какво стана?
Познай какво може да стане с него?
Там, където и зайците?
Да...
До утре, Селестина. - До утре, Мариана.
Да, да, всичко е под контрол. - Да.
Ще се видим.
Кой е този?
Помагам на свещенослужители.
Раздавам брошури против евреи.
Това е моят дълг.
И плащат добре.
Имам ви доверие, Селестина, затова ви казах.
Искам да остане между нас. Разбирате ли?
Да, разбира се.
Добре, че решихте да влезете тук.
Приятно ми е, радвам се за това.
Обаче си тръгнахте веднага след вечерята.
Дори не успяхме да си обелим и дума.
Искате ли да ви помогна да приберете? - Не, недейте,
Искам да поговоря с вас.
След като ви опознах...
започнах да ви харесвам.
Признайте, не сте бързали с това решение.
Защо толкова враждебно се държахте с мен?
Постоянно ме отблъсквахте. - Не можеш да усетиш човека веднага.
Особено жени.
Те имат дяволска натура.
А и сте парижанка.
И щом вече ме опознахте, кажете ми каква съм?
Същата като мен? - Същата като вас?
Усещам симпатия към вас. А имам и пари.
Не може 40 години да работиш в богати къщи,
и нищо да не спестя, нали? - Разбира се.
И много ли спестихте? - Не толкова, за да е много.
Колко? Покажете ми. - Парите не са тук, Селестина.
Да, но все пак колко?
Може би около 15 000, или повече.
Изненадана съм. Направо сте богат.
Тихо! Това е Роз се прибира.
Роден съм в Ширбур.
Там можеш да си уредиш добър живот.
До порта има кръчма, прекрасно място.
Ширбур е забавен град, има много всякакви клоуни.
И военни, и моряци.
В главата им само пиене и жени.
За това си харчат всичките пари.
Но трябва стопанка.
Умна, енергична... красива.
И свикнала със солени шеги.
Аз ли? - Ще се съгласите ли, Селестина?
Почакайте, а вие? Каква ще е вашата роля?
Собственик, по дяволите. После ще се оженим.
Взаимоизгода... - И аз да изкарвам пари за вас,
продавайки себе си?
Мечта я за това...
как ще се разпореждате в кръчмата.
Ето я мадмоазел Селестина.
Как е при мадмоазел с обноски? - Тя знае как да се държи.
При това и добре шие.
Омъжена ли сте? - Не съм.
а вие, мадам? - Разбира се.
Мадам има ли деца? - Разбира се.
И кучета? - Да...
Мадам не дава на камериерките да спят?
Когато излизам вечер, разбира се. - И често ли излизате вечер?
Съжалявам, това място не ми допада. Не работя в такива къщи, като тази.
Високомерна, като пуйка.
Момиче! Момиче!
Цялата елита на Париж се събира при мен.
Знатни господа, върховни съдии,
дори чуждестранни посланици минават.
И щом за това говоря, дори президента на републиката лично!
Да, да, малката ми! Представете си каква е моята къща!
И ако поискате успехът ви гарантиран.
Какво ще кажете? - Имам малък опит в любовни изкуства.
Ще ви стигне, сигурна съм, че ще ви стигне. Какво решавате?
Бельото ми не подхожда за такава къща. - Щом само в това е проблемът,
не се притеснявайте, дете мое.
В моята къща се цени преди всичко
естествената красота.
Красотата, която е отдолу, не повече. - Да, да, разбрах.
Ще подпишете с мен договор за три месеца.
А аз от своя страна ще ви подсигуря подходящо бельо за любов.
Позволете да си помисля? - Какво пък, разбира се, мислете.
Ще ви оставя адреса си.
И по зова на сърцето веднага при мен.
Довиждане.
Госпожа Елвира Парси. Модна къща.
Селестина! Селестина!
Почистваме кухненското сребро, забравихте ли?
Това е съд за масло от двореца на Луи 16, много рядка вещ.
Не мога да повярвам! Как можеш да си толкова непохватна.
Да те вземат... - Какво казахте, Жозеф?
Нищо, мадам.
Къде е Мадлен? И миналата седмица я нямаше.
Мадлен... Не се притеснявай, малката ми.
Не обръщай внимание.
Разболя ли се? - Да, тя се разболя.
И два дена няма да излезе никъде. - Мадам Гуен й направи аборт.
Чухте ли какво намериха снощи в районска гора?
Боже, какъв ужас, какво злодеяние.
Малката Клер била изнасилена и убита.
Трябва да си чудовище, да го направиш. - Наистина.
Горката Клер, не е била безгрешна, но беше мила и добричка.
Нямаше и 12. - Малката дъщеря на инспектора.
Горката... - Намериха я в гората с разпран корем.
И червата бяха отвън. - Кошмар!
И още, между краката на горкото момиче,
една голяма кървава рана.
Извършиха го преди около 8 дни. Така ми каза мосю.
Да, определил го е по разлагане на тялото. Вече имаше червеи.
Тя цели дни се разхождаше в гората.
През пролетта береше нарциси, момини сълзи,
и правеше прекрасни букети за градските дами.
А още търсеше пумпалки, за да ги продаде в неделя на пазара.
През лято гъби и други цветя.
Но сега какво правеше в гората? Няма какво да се бере вече.
И аз това казвам. - Защо баща й не съобщи за момичето?
Може би той я убил? - Ако иска да я убие,
защо да я води в гората? - Именно!
Това е подозрително. Много даже. Нищо не мога да твърдя, но...
Какво? - Няма да се изненадам, ако това е...
Кой? - Мосю Ланлер, да! Мисля, че е той.
Винаги подозирах, че е злодей. Има качества на престъпник.
Какво говорите?! Той не е способен за това. Няма да може.
Не е способен ли? Не мисля. Малката Жюзеро, а малката от Волонтен?
Малката Дожер, припомнете си. - Това са различни неща.
Това, че насилва малки, които не могат да се защитят, е факт.
Но да убие... Някак си не ми се вярва. - Ще си сетите за думите ми!
Сигурна съм в това! - Не...
Стига, момичета, не ни е дадено да го знаем.
Мадам Гуен права.
До утре. - А аз мисля, че може да е фурнаджия.
Мислете каквото искате. - Вярно, той ще опече всекиго.
А Буле? - Помнете думата ми,
това е мосю Ланлер. - Не вярвам...
Той е. - Ето какво си помислих...
Добър ден, мадмоазел Рос. Как е капитан?
В добро здраве, благодаря, много сте любезен.
Благодаря. Убили са я и хвърлиха в гората...
Чухте ли, че малката Клер изнасилили и хвърлили в гората?
Да, чух тази сутрин.
Още не знаят кой?
Със сигурност някакъв евреин.
Предложението ми... Помислихте ли?
Донесох дърва за сутринта. - Благодаря.
Жозеф, ако трябва да закърпя ризи, или да почистя обувки, не ми е трудно.
В кой ден сте търсили място за горене в Рйаонска гора?
Помните ли? - Не.
Защо? - Само питам.
Мисля, че в неделя.
В онази неделя, когато намериха тялото на Клер в гората?
Да, може да е точно тогава, когато я откриха.
Но това не значи, че бях там, когато я убиха.
Казват, че убийци се връщат на мястото на престъпление.
Казват? Кой го казва?
Чета романи и вестници. - За друго да бяхте помислили.
Може би сгреших относно вас.
Какво ти е, Мариана?
Мадам долу много ядосана.
Какво стана, Мариана.
Притеснявам се, че съм бременна.
Мисля, че съм бременна.
Сигурна ли си в това?
Сигурна или не...
Но ме е страх, че съм...
От кого можеше да забременееш? - От мосю. От кой друг?
Ах, този мосю...
Нали е мой стопанин...
Няма кого да погледне тук, затова и идва.
Толкова е учтив...
Толкова мил... - Толкова развратен, нали Мариана?
Да...
И такъв красавец...
Поне доволна ли си? - Да.
Даже много съм доволна, тоест...
Щях да съм доволна ако не бях бременна.
Не се разстройвай. Колко дни закъснява?
Седмица, или две... Откъде да знам...
Всичко ще се оправи. Веднъж два месеца ми закъсняваше, и после се оправи.
Рано е да се разстройваш.
Дано. Но утре за всеки случай ще отида при галантеристката.
Само внимавай. Ако мадам разбере, лошо ти се пише.
Няма да разбере. Мосю идва, когато я няма.
И никога не седи дълго.
А какво ще стане ако мадам ни завари заедно, а?
Ще те изгони, това е сигурно. - Ето...
Ето...
А мосю нежно ли се държи с теб? - Да, много нежно.
Говори ли ти мили думи?
Какво ти говори? - Мосю идва...
Нахвърля се на мен, и диша... диша...
Боже, колко е хубав...
Добре, Мариана, време е да слизам.
Горката Рос...
Капитан си свърши работа както трябва.
Да отидем и ние? - Няма да стане. Мадам няма да пусне.
Радвам се да ви видя, мадмоазел Селестина.
Каква трагедия, капитане. И за вас е лошо.
Да. - Горката Рос.
А и останах без слугиня. - Няма да е лесно да намерите замяна.
Няма незаменими хора.
Тя толкова добре знаеше вкусовете и навиците ви.
Беше ви вярна. - Чак толкова вярна...
Ще призная: Рос доста ми омръзна, да.
Откакто наехме момчето, спряла и мухи да лови,
и всичко потъна прах.
Не можах да получа за закуска бъркани яйца.
Много ли е? - А струваше само да поговоря с вас,
тя ми правеше сцени, толкова била ревнива.
Да бяхте видели какво върши. Но не. Щом не иска тук, да си ходи.
Мисля, че не сте справедлив към Рос. - По-добре, че е починала.
Повярвайте ми.
Но ако аз бях починал преди нея, тогава...
Щеше да изяде горчивото хапче. Със сигурност.
Аз пренаписах завещание, оставих й къща, пари, доходи, всичко.
Със сигурност се похвалила пред вас. - Да, за завещание знаехме.
Обаче тя не ви каза, защото не е знаела, че преди 2 месеца
написах ново завещание, а старото го анулирах.
Оставих я без пукната пара! Добре измислено, нали?
И какво сега ще правите, капитане?
Какво ще правя ли? От вас зависи. - От мен?
Да, от вас. - Как така?
Ще говоря открито, както при военните. Искате ли мястото на Рос? Ваше е.
А завещание, капитане? - Ще го скъсам, по дяволите.
Но аз не мога да готвя. - Нищо, аз мога. Аз всичко мога.
А има различни кухни.
Тази, която ми трябва, ще я можете. Ще можете да добавите страст.
Какво прасе сте, господин капитан. - Защо прася, цяла свиня!
Хайде, Селестина, 35 франка. Царска маса, царска спалня,
По дяволите, и завещание! Устройва ли ви?
По-натам ще видим. А засега въргаляйте се.
И за какъв си мисли, глупак!
Първо ще трябва всичко да пребоядисваме.
Да е по-красиво.
И табела да сложим.
"За френската армия."
Засега не мога да оставя това място. - Защо, Жозеф?
Още не е дошло времето... - И кога мислите да тръгнете?
Някъде след половин година. Може и по-рано, или по-късно.
Зависи от... - От какво, кажете?
От работа. - Каква работа?
Една работа.
Когато заминете, Жозеф, едва ли ще мога да остана.
Прекалено свикнах с вас.
Ще ви липсвам ли, Жозеф, когато сме разделени?
Ако жена не иска, не можеш да я принудиш.
И какво аз не искам?
Постоянно ме подозирате.
Защо мислите така? - Ей така...
Това вие ме подозирате.
Не казах, че не искам, само обмислях.
Да променя всичко изведнъж? - Ще говорим като се върна.
И колко няма да ви има? - Шест дни.
Мечтая за вас. - Аз пък за вас, Жозеф.
Трябва да се сближим, веднага!
Веднага, Жозеф!
"Свободно слово". "Евреи и световната чума".
Да вървим.
Хайде...
Когато вдигна врява...
ще слезеш долу при мадам.
Но нищо не й казвай. Съвсем нищо. Нито дума.
Когато всички си легнат аз ще замина.
А ти... всяка вечер в 23:00 гледай през прозореца,
и когато видиш светлината на фенера, сутринта ще им кажеш, че напускаш.
И към 23:00 с теб ще се срещнем около гората.
Мадам! Мадам!
Мадам, мадам, обраха ни! Мадам, мосю!
Какво има? Какво се случи?
Какво има? - Обраха ни, мадам.
Какво? - Какво откраднаха?
Всичко, всичко, мадам... - О, Боже...
Как така... - Почакай! Боже...
Дявол да го вземе!
О, Господи! О, Господи!
Среброто ми, о, Боже! Среброто ми!
По дяволите, успокой се миличка, недей.
Всичко откраднаха, дори съд на Луи 16-ти.
Дяволски кучета! - Кучета, да, кучета!
Защо ги храним, щом те дори не лаеха.
Добре, миличка, успокой се.
А ти какво правиш тук?
Да беше се засрамила да излизаш с подута физиономия и по нощница.
Разбрах...
Никого ли не подозирате от слугите ви? Вашият работник?
Жозеф? Той ни е верен с цялото си сърце.
Работи при нас над 15 години. Много е честен, господин прокурор.
Много ни е ценен. Ще влезе в огъня заради нас.
Минаха дни и месеци... Разбира се, че следователите нищо не намериха.
И после съвсем спряха да търсят,
позовавайки се на това, че кражбата извършили опитни крадци от Париж.
Париж може да бъде обвинен във всичко.
Изморих се, мадам. - Жозеф, това е невъзможно.
Заклевам се, мадам, трябва ми почивка.
Защо мълчиш? Кажи му! - Да... Как така, Жозеф?
Много ще ни липсвате, Жозеф. - Благодаря ви, мадам.
Благодаря, мосю.
Дадох си думата да стана примерна камериерка, истинско находище.
Предвиждах всяко искане на мадам, и тя, в крайна сметка, оцени това.
Лека полека се сприятелихме с нея.
Благодаря!
Един мил човек отдавна иска ръката ми. - Селестина, останете поне за малко.
Той ме чака, мадам, аз трябва да се върна.
Ще вдигна заплащането ви, и ще имате стая на първи етаж само останете.
Не мога, простете ми, мадам.
Толкова свикнах с вас. В нищо не ми върви.
Тръгваме.
Жозеф ме овладя. Настанил се в мен, като дявол.
Щастлива съм да бъда до него. Ще отида с него там, където ми каже,
и ще направя това, което поиска, дори престъпление.
Дневникът на една камериерка.